9 mai 1940.
Un orășel francez, cu mici copii francezi.
Un oraș din Ardennes, nu departe de Germania aflată în război cu Franța.
Pe aici a fost liniște...
...până acum.
Copiii continuă să-și aranjeze papuceii cu grijă
și învățătoarea spune:
Azi vom învăța un cântecel în speranța de pace.
Păpușile se învârtesc...
Aceasta va fi ultima lor lecție.
TRĂIASCĂ FRANȚA
APOCALIPSA AL II-LEA RĂZBOI MONDIAL
10 mai 1940. La 5:35 dimineață, germanii declanșează ofensiva.
Partea 2 ÎNFRÂNGEREA ZDROBITOARE
Soldații germani se parașutează în Olanda.
Sunt doar avangarda. Primii dintre toți cei trei milioane de invadatori.
Wehrmachtul intră în Belgia.
E o cursă întinsă de Hitler.
Germanii simulează atacarea Franței prin Belgia neutră,
așa cum au procedat în 1914.
Generalul francez Gamelin, comandantul șef al forțelor Aliaților e încrezător.
E ultrapregătit. Și-a cizelat strategia în timpul Războiului Fals.
Gamelin își mută diviziile motorizate, elita armatei franceze, în Belgia,
împreună cu tot efectivul Forțelor Expediționare Britanice.
Aceștia sunt soldați adevărați, cu tărie de caracter.
Pe ei se mizează pentru a opri intrarea germană prin Belgia.
Dar Hitler, la comandamentul său, jubilează că planul său a funcționat.
Exclamă:
Îmi vine să plâng de bucurie.
Îi ordonă mareșalului Göring, comandantul aviației,
să nu bombardeze trupele franceze, să le lase să înainteze adânc în Belgia
...si le atacă din spate.
Adevărata ofensivă se va face prin Pădurea Ardenne.
Conform comandamentului francez:
Nici un tanc nu poate trece peste acele dealuri dens împădurite.
Dar nimic nu-i împiedică, cu excepția propriilor ambuteiaje.
Între timp, în Olanda și Belgia,
cei ce dețineau automobile sunt printre primii fugari.
Toți sunt suspectați.
O așa numită "Coloana a V-a" e de temut, spioni care lucrează pentru naziști.
Germanii continuă tacticile de diversiune.
Invadând Belgia cu forțe militare aeriene special antrenate.
Geniștii intonează cântecul lor din campania din Polonia.
Lăsați-vă iubitele, camarazi! Trebuie să pornim la luptă.
În zorii zilei de 11 mai, sunt parașutați în Belgia.
Misiunea lor e să cucerească punctul-cheie al apărării belgiene,
fortul Eben-Emael de pe canalul Albert, fort considerat invincibil.
Un soldat german temerar se urcă pe un turn cu niște explozibil.
Cuceritorii mărșăluiesc peste ruinele fortului Eben-Emael, cheia spre Belgia.
Asemenea imagini vor consolida reputația invincibilității Wehrmachtului.
După cucerirea fortului, toți se înghesuie în trenurile către Paris.
În capitala franceză, Crucea Roșie e copleșită.
Refugiații belgieni sunt urcați în trenuri de vite care merg spre sud.
Când germanii intră în Liege, panica se amplifică și se extinde.
În fața unei asemenea demonstrații de forță, sunt doar două opțiuni:
te supui ori fugi.
Mulți dintre refugiați sunt oameni de la țară.
Ca de multe ori în decursul istoriei, fermierii sunt ultimii care pleacă,
nefiind dispuși să-și lase în urmă recoltele și animalele.
Marele poet belgian Emile Verhaeren scria:
Oamenii de aici nu au nimic.
Nu-i așteaptă nimic altceva decât drumul nesfârșit.
Cei care muncesc pământul, oameni de prin aceste părți
au parte doar de un șir lung de nenorociri.
Germanii declanșează atacul aerian,
distrugând răscruci strategice, aerodromuri,
rafinării și depozite de combustibil.
Orașele din nordul și estul Franței sunt bombardate.
Francezii simt pe pielea lor efectele războiului modern.
În Olanda, portul Rotterdam e cuprins de flăcări,
rezultatul unui raid german aerian de intimidare
asemănător celui din Varșovia.
Dar aceste bombe au fost lansate după ce orașul s-a predat.
O altă crimă de război a lui Hitler.
În Londra, noul prim-ministru e Winston Churchill.
Din primul său discurs reiese determinarea de a lupta în continuare
cu orice preț.
Susțin, fără ezitare
că soarta Olandei și Belgiei,
ca și cea a Poloniei, Cehoslovaciei și Austriei,
va fi decisă de victoria Imperiului Britanic și a Republicii Franceze.
Dar situația din Franța se agravează.
În doar 3 zile, germanii au traversat Pădurea Ardenne
și avansează spre de linia de apărare franceză de pe râul Meuse.
Îi prind în capcană prin mișcarea de seceră,
căutând să încercuiască trupele aliate comasate în Belgia.
Parcă veniți din altă lume, infanteriștii germani îi doboară pe francezi.
Cu grenadele lor...
... cu mitralierele lor și mânecile suflecate,
cuceresc orașul într-o singură zi.
Sedan, cheia zonei Ardenne,
oraș deja grav afectat de înfrângerea francezilor în 1870.
Dar adevăratul obstacol pentru germani e râul Meuse.
În noaptea de 13 mai, aduc traverse să construiască poduri.
Francezii ripostează.
Dar germanii le neutralizează artileria și până dimineață construiesc podul,
impulsionați de generalul Guderian, un prusac în vârstă de 52 de ani,
un maestru al manevrelor cu blindate,
folosind tancuri pentru atacuri în forță, temerare și rapide.
Blitzkrieg, războiul-fulger, nu trebuie să-i dea timp de reacție inamicului.
Întâi tancurile, urmate de infanterie și ajutate de aviație,
mai ales de avioanele Stuka.
Avioanele Stuka sunt bombardiere echipate cu sirene.
Rezistând presiunii intense datorate picajului,
piloții bine antrenați lansează bombele în ultima clipă,
cu precizie letală.
Prim-ministrul francez Paul Reynaud îl telefonează alarmat pe Churchill:
Am fost înfrânți. Am pierdut bătălia.
Generalii francezi sunt perplecși, lipsiți de reacție în fața situației.
Trupele aliate fiind blocate în Belgia, cum pot opri avansarea germanilor?
În Paris, autoritățile încearcă să facă față fluxului tot mai mare de refugiați.
Oameni din Belgia și nordul Franței invadează orașul.
Școlile, spitalele și cazărmile sunt imediat umplute până la refuz.
Informațiile sunt puține, multe zvonuri.
Oare Gamelin s-a sinucis?
Nu.
Comandamentul francez a înțeles că germanii se îndreaptă spre coastă,
și că Aliații au căzut într-o cursă.
Este ordonat un contraatac.
Însărcinat este colonelul de Gaulle, distins ca șef a unei unități de tancuri.
Armata franceză are tancuri mai multe și mai bune ca cele germane.
Dar fără întăriri sau sprijin aerian, tancurile cad pradă avioanelor Stuka.
Francezii rezistă bine în luptă, dar se întreabă de ce nu-i protejează aviația.
Slab pregătiți și fără destule avioane, piloții francezi sunt copleșiți,
dar luptă curajos.
Zeci de avioane germane sunt doborâte, piloții fiind capturați.
Unii vor fi returnați în Germania după ce se va semna armistițiul
și vor participa la invazia britanică.
Tancurile germane străbat rapid orașele și satele din nordul Franței.
Violent, francezii încearcă să înceteze înaintarea germanilor.
Germanii strivesc orice grupare de rezistență.
Germanii au ajuns la Canalul Mânecii.
Strategia lui Hitler "Mișcarea de seceră", a funcționat.
Trupele britanice, belgiene și franceze sunt încercuite.
Regele belgian se predă, împreună cu întreaga armată.
Trupele britanice se retrag spre coastă,
ducând la colapsul final al armatelor aliate.
La Paris, prim-ministrul francez Paul Reynaud îl demite pe Gamelin
și găsește un alt salvator, generalul Weygand, în vârstă de 72 de ani,
unul dintre artizanii victoriei Aliaților din 1918.
Spre motivare, Reynaud numește un alt erou din Primul Război Mondial
ca vicepremier, mareșalul Petain, in vârstă de 84 de ani,
care în curând va întoarce spatele strategiilor lui Reynaud.
Weygand nu are de ales. Trebuie să ordone retragere totală spre Dunkirk.
Hitler îi lasă să plece.
Un gest de clemență britanicilor, în speranța unui tratat de pace separat,
sau l-a asigurat Göring că aviația poate opri evacuarea?
400 de mii de soldați ajung pe plajă neajutorați și dezorganizați.
Au o ultimă cale de scăpare: pe mare.
Churchill ordonă tuturor vaselor disponibile să meargă să-i salveze.
La periferia orașului Dunkirk,
francezii îi țin pe germani pe loc, însă cu mari pierderi.
Göring trimite Luftwaffeul: avioanele Stuka și bombardiere.
218.000 de britanici și 120.000 de francezi
sunt evacuați cu succes.
Armata britanică e salvată, dar e în zdrențe.
Francezii vor fi trimiși în Franța, într-un ultim efort de apărare.
Britanicii sunt trimiși la centrele de re-echipare.
Toată Marea Britanie consideră evacuarea de la Dunkirk o mare realizare.
Dar Churchill pune lucrurile în perspectivă,
declarând cu luciditate:
Războaiele nu se câștigă prin evacuări.
Cu toate acestea, în acele prime zile ale lunii iunie 1940,
se naște "spiritul de la Dunkirk".
Cruzimea acestui război și puterea distructivă a trupelor naziste
e înțeleasă mai bine acum de britanici.
Optimismul și umorul sunt înlocuite de eforturi disperate de mobilizare.
Pe 4 iunie, Churchill, în ciuda defetiștilor din propria tabără,
declară pe un ton memorabil:
Vom lupta pe plaje, pe pistele de aterizare,
pe câmpuri, pe străzi și pe dealuri.
Nu ne vom preda niciodată.
Pe data de 4 iunie, germanii cuceresc orașul Dunkirk.
O fabuloasă pradă de război îi așteaptă,
filmată de echipa de propagandă a Wehrmachtului.
Forțele britanice și-au lăsat în urmă aproape tot echipamentul.
Soldații Wehrmachtului se filmează cu veselie.
Găsesc un gramofon francez cu o piesă faimoasă a lui Maurice Chevalier.
Ofensiva continuă.
Franța cedează.
Dar Reynaud și de Gaulle, care era subsecretar de stat
pentru apărare și război vor să continue lupta.
La Roma, dictatorul italian Mussolini, supranumit "Ducele",
are un anunț important pentru poporul său:
Declarația de război
tocmai a fost trimisă...
... ambasadorilor Marii Britanii și ai Franței.
Mussolini speră și el la o parte din prada de război.
Valea Ronului, Marsilia, precum și dezarmarea Corsicii și a Tunisiei.
Francezilor li se pare o trădare.
Ofensiva lui Mussolini e oprită de diviziile montane franceze.
Trupele generalului Rommel asaltează Normandia
și intră în Loire.
Parisul este declarat "oraș deschis", fiind predat inamicului fără ripostă,
pentru a fi cruțat de soarta Varșoviei sau Rotterdamului.
Guvernul se mută la Bordeaux.
Germanii se apropie de oraș.
Circulă zvonuri că germanii ucid și violează, ca prusacii în 1870.
Parizienii, abandonați de guvern, părăsesc orașul.
Toată Franța este pe drumuri.
Un cataclism ce va ajunge cunoscut printr-o denumire biblică,
Exodul.
Milioane de francezi merg spre Loara, ultimul centru de rezistență.
Dar nu este centru de rezistență ce poate față avioanelor germane Stuka.
Pe 14 iunie 1940, în zori, germanii intră în Paris.
Emblema nazistă, svastica, flutură deasupra Parisului.
Un prim gest al germanilor după ocupare,
e să preia toate înregistrările ministerelor abandonate,
liste de spioni, de evrei, de franco-masoni
și chiar originalul Tratatului de la Versailles,
ce a umilit Germania în 1919.
E trimis imediat lui Hitler.
Exodul s-a oprit.
Podurile de peste Loara au fost aruncate în aer.
Acum singura speranță, este încetarea ostilităților.
Petain în Bordeaux, vrea deasemenea să rezolve situația.
Germanii își continuă neabătuți avansul spre sud.
Odată considerată o forță redutabilă, armata franceză e acum decimată.
Și totuși a luptat mai bine decât se credea la vremea aceea.
Într-o lună 100.000 de soldați francezi mor,
mai mult decât în aceeași perioadă de timp al Primului Război Mondial,
cel mai sângeros război de până atunci.
1.850.000 de soldați sunt capturați,
împreună cu 36.000 de ofițeri și 176 de generali.
Printre prizonieri se numără mulți soldați africani din trupele coloniale franceze.
Cineaștii Wehrmachtului îi filmează cu o satisfacție perversă.
Înfometați, acești soldați omoară o capră.
Buletinele de știri germane insistă asupra prim-planurilor cu fețele lor.
Instrucțiunile oficiale sunt de a crea un tablou al degenerării francezilor,
care sunt forțați să meargă în război cu sclavii din colonii.
Comentariul german original e relevant.
Aliații au zis că luptă
pentru apărarea civilizației
împotriva "barbarității noastre medievale".
Priviții doar, protectorii culturii!
3.000 de soldați și ofițeri africani vor fi împușcați și omorâți, după capturare.
După 7 ani de îndoctrinare nazistă, rasismul e în floare
printre soldații germani.
Trei zile vor fi decisive pentru soarta Franței.
Pe 16 iunie 1940,
Reynault e învins de Consiliul de Miniștri din Bordeaux,
și demisionează.
Ca succesor, Philippe Petain, e desemnat șef al guvernului francez.
Piața Bastiliei.
Cei rămași în Paris ascultă declarația mareșalului Petain.
Eroul de război de la Verdun anunță că vrea să obțină un armistițiu.
Francezi!
Le-am cerut inamicilor
să înceteze ostilitățile.
Am luat această decizie, dificilă pentru un soldat,
pentru că situația militară o impune.
Radioul german traduce discursul lui, anunțând capitularea Franței.
Unii francezi pot asculta postul de radio BBC.
Generalul de Gaulle ajunge în Londra.
Pe 18 iunie, condamnă armistițiul.
După câteva zile, transmite un nou comunicat.
Credem că onoarea Franței
înseamnă continuarea războiului alături de aliații noștri.
Hitler primește o telegramă de felicitare de la Moscova.
Pe 22 iunie 1940, Hitler sosește în orașul Compiegne, lângă Paris.
Decorul este pregătit pentru a-i umili pe perdanți.
Aduce chiar vagonul în care s-a semnat armistițiul din 1918,
ce a pecetluit înfrângerea Germaniei.
Răzbunarea lui e deplină.
Delegația franceză este condusă de generalul Huntziger.
Un translator citește o critică violentă,
ce acuză Franța că a declarat război fără motiv.
Hitler nu pronunță niciun cuvânt.
Se ridică și pleacă.
Delegații francezi sunt informați asupra condițiilor armistițiului.
Una dintre condiții este ca Franța să predea toți germanii antinaziști
care s-au refugiat în Franța.
Huntziger încearcă să negocieze.
Germanii refuză.
Huntziger sună guvernul la Bordeaux.
Serviciile Germane Secrete înregistrează discuția lui cu Weygand.
- Huntzinger la telefon. - Raportează.
Am semnat.
- Ați semnat? - Da, generale...
Vă mulțumesc pentru felul în care ați procedat.
- Dle, mă înțelegeți, nu-i așa? - Sigur că da.
Ulterior, Hitler trimite vagonul la Berlin.
În ultimele zile ale Reichului, va ordona SSului să-l dinamiteze.
Curând, simbolurile majore ale victoriei franceze din Primul Război Mondial
sunt ironizate.
Ca acesta, în Verdun, unde 500.000 de soldați francezi au fost omorâți.
Iată cum s-a ajuns acum, după 20 de ani.
Hitler zâmbește ironic în fața trupelor care tocmai au cucerit linia Maginot.
Ia o atitudine mai solemnă când intră în catedrala din Strasbourg.
Alsacia și Lorena sunt germane iarăși, așa cum a promis că vor fi.
Prada din campania franceză:
2.000 de tancuri, 5.000 de tunuri,
300.000 de puști și 4 milioane de seturi de muniție.
La un depozit militar, Wehrmachtul găsește
un stoc de lenjerie groasă tip combinezon pentru soldații francezi,
care va fi păstrat pentru viitoarele campanii germane.
Prada de război include fabricile, porturile și toate bogățiile Franței.
Cum francezii au declarat război, ca și consecință, ei vor plăti echivalentul
a 100.000.000 de dolari pe zi, în costuri de ocupație.
Generalul Huntziger merge în Germania la prima ședință a comisiei
însărcinate cu aplicarea condițiilor armistițiului.
Ca să-și cruțe trupele, Hitler decide să acorde Franței suveranitate parțială,
cu un guvern aservit lui
și cu o armată mică, fără armament greu, menită să mențină ordinea.
Țara e împărțită in două.
Germania ocupă nordul și coasta atlantică, cu acces la orice port.
Italia ocupă zona mediteraneeană și o fâșie de-a lungul munților Alpi.
Restul e numită Zona Liberă, cu o nouă capitală, Vichy.
Acest oraș-stațiune a fost ales în special pentru abundența hotelurilor.
La începutul lunii iulie mareșalul Petain se mută în ele,
împreuna cu ministerele guvernului.
Domnește o atmosferă cumplită.
MINISTERUL LUCRĂRILOR PUBLICE MINISTERUL DE FINANȚE
MINISTERUL DE INFORMAȚII ȘI PROPAGANDĂ
COMANDAMENT MILITAR
Totuși acest guvern de la Vichy continuă să controleze un vast imperiu colonial.
Și, în plus, are o flotă încă puternică.
Hitler cere doar ca navele să fie dezarmate și să rămână în porturi,
de teamă că se vor alătura trupelor britanice.
Churchill se teme de opus, că vor fi preluate de germani,
așa că ordonă Marinei Regale să le neutralizeze.
Navele britanice merg spre una dintre marile baze navale franceze
Mers el Kebir din Algeria.
Churchill nu vrea să riște și dă un ultimatum.
Predați-vă și sabordați navele
sau veți fi escortați în Marea Caraibilor pentru demilitarizare.
Francezii resping orice propunere.
Britanicii deschid focul.
Doua nave de război franceze sunt grav avariate. Nava Bretania e scufundată.
1.297 de marinari francezi sunt uciși.
Pentru a arăta britanicilor, lumii și în special Statelor Unite cât de hotărât e,
Churchill își atacă fostul aliat,
a cărui flotă i-ar fi putut aduce pe germani pe țărm britanic.
La două zile după atac, guvernul de la Vichy rupe relațiile diplomatice cu Anglia.
Toată Germania îl aclamă pe Hitler.
Cucerirea fulgerătoare a Franței îi uimește pe generalii săi.
Se crede cel mai mare lider militar din istorie, egal cu Napoleon.
Și ca împăratul, nimeni nu îndrăznește să-l contrazică.
Germanii ocupă Canalul Mânecii: insulele Jersez și Guernsez,
care deschid drumul pentru invazia Marii Britanii.
Britanicii se pregătesc de invazie, luând măsuri care par triviale.
O altă măsură urgentă e trimiterea copiilor în provincie,
întotdeauna un moment greu de îndurat.
Surorile lor mai mari, mamele și bunicile se alătură efortului de război.
Fiecare femeie trebuie să-și apere căminul de parașutiștii germani.
Bărbații se alătură corpului nemilitar de voluntari "Home Guard",
inclusiv veterani din Primul Război Mondial.
Cei în putere sunt mobilizați, iar armata salvată la Dunkirk se reface.
America furnizează puști, mitraliere și tunuri antiaeriene.
Toți se antrenează.
Churchill le ține britanicilor un discurs mobilizator:
E pe cale să înceapă bătălia pentru marea Britanie.
Așadar haideți să ne facem datoria,
ca să nu ne fie rușine să afirmăm
și după o mie de ani de Imperiu Britanic și Commonwealth,
oamenii încă vor spune
că acesta a fost cel mai strălucit moment al britanicilor.
Una dintre principalele arme a lui Churchill, e Aviația Roială,
cu remarcabilul ei avion Spitfire cu motor Rolls-Royce,
unul dintre cele mai bune avioane de vânătoare din lume.
Britania excelează deasemenea în domeniul electronicii.
Britanicii sunt printre primii care folosesc radarul în scop de apărare.
În camerele operative, radarele sunt folosite la detecția avioanelor,
și ghidarea piloților spre inamic.
Piloților din tot Imperiul Britanic li se alătură aviatori
care au reușit să fugă din țările lor ocupate de germani
sau a căror guverne sunt în exil în Londra:
polonezi, olandezi, cehi
și cei din Forțele Franceze Libere, împreună cu de Gaulle.
Mulți dintre piloții britanici sunt studenți de la Oxford și Cambridge.
Unul dintre ei, Richard Hillary avea să scrie:
Ni se spunea "băieții cu plete". Eram melancolici și răsfățați.
Presa ne numea "generația pierdută". Aparent eram egoiști și egocentrici.
Deși nu cerea fapte eroice, războiul ne-a dat ocazia să arătăm tuturor
că, oricât de indisciplinați eram, tineretul nazist își găsise nașul.
Acești piloți germani au fost antrenați în cadrul Tineretului Hitlerist
în spiritul răzbunării.
Se consideră invincibili.
Liderul lor, Göring, e un popular reprezentant al regimului.
Înclinat spre lux, Göring stă adesea la hotelul Ritz din Paris
și transformă palatul Luxembourg în cartier general al Luftwaffeului.
I-a promis lui Hitler că Luftwaffe va spulbera rapid aviația britanică,
preluând controlul spațiului aerian și facilitând invazia Marii Britanii.
Luftwaffeul dispune de toate aerodromurile franceze,
de bazele și echipamentul lor.
Piloții sunt bine antrenați,
ca Adolf Galland cu definitoriul trabuc care a luptat cu republicanii în Spania,
sau Werner Molders, ce s-a evidențiat în campania franceză
numărându-se printre piloții luați prizonieri și returnați Germaniei.
Acum participă la ofensiva aeriană contra Marii Britanii.
Decolând de pe aerodromurile franceze ocupate, germanii vor ataca
convoaie în Canalul Mânecii, porturi și aerodromuri în sudul Angliei.
Vor doborâ 500 de avioane britanice, pierzând 1.000 de avioane proprii.
Piloții britanici rezistă, dând tot ce au mai bun.
Churchill declară:
Niciodată în istoria războaielor
atât de mulți au rămas îndatorați unei mâini de oameni.
Hitler decide să amâne planul de a invada Marea Britanie.
E prima dată când dă înapoi.
Tactica lui se bazează pe bombardamentele nocturne.
Declară:
Britanicii se vor preda când orașele le vor fi distruse.
Bombardierele germane atacă orașe britanice precum Coventrz și Londra.
Acesta este "blitzkrieg", bombardamente zilnice.
Cât despre populația britanică, es rezistă admirabil.
Ei sapă adăposturi în grădinile caselor.
În Londra dorm în stațiile de metrou și a doua zi merg la muncă.
Nu-și pierd nici o clipă optimismul sau simțul umorului.
Churchill le spune francezilor:
Aici în orașul Londra,
pe care Herr Hitler susține că îl va preface în cenușă,
populația rezistă cu stoicism.
Hitler e exasperat.
Îl va numi pe Churchill "bețiv evreu pe jumătate american".
De acum înainte, când va pierde, își va vărsa frustrarea asupra evreilor.
Pe 12 octombrie 1940, în ziua de Yom Kippur,
evreii din Varșovia află că li se va face un ghetou.
Un zid de trei metri e înălțat
pentru a izola 500.000 de evrei, bărbați, femei, copii și bătrâni,
care vor suferi cumplit de foame, de frig și de sărăcie.
În cabana sa Berchtesgaden din Alpi bavarezi,
Hitler e filmat de amanta sa, Eva Braun, sărbătorind de Anul Nou,
înconjurat de copiii demnitarilor naziști.
Are un alt plan în minte, o altă mare stratagemă.
Acum, misiunea lui e să cucerească noul "lebensraum",
"spațiu de locuit", spre est.
S-a aliat cu Stalin numai ca să-l atace ulterior.
Eșecul de a invada Britania, îl împinge să acționeze rapid,
înainte ca Churchill să se alieze cu americanii.
Din acest moment, lumea va trece prin foc și pară.
ȘOCUL
Traducerea și adaptarea mdfk